”Lösköpt… genom ett stort Offer”!

R.M. Harnisch
Traktat Nr. 3

Bismillah al-Rahman al-Rahim

Ibrahim utropade
Ett av de främsta exemplen på underkastelse för Allahs Ord inträffade, då Ibrahim uppmanades att lämna hem, släkt och land. Han skulle bege sig till ett okänt slutmål, som Allah, med tiden, tänkte visa honom. Ibrahim lydde obetingat, då Allah talade till honom. Händelsen står nedtecknad i den Heliga Koranen och i Tora Första Moseboken 12, med början i vers 1: ”HERREN sade till Abram: ’Gå ut ur ditt land och från din släkt och din fars hus och bege dig till det land som jag skall visa dig.” Ibrahims svar återges i Första Moseboken 12:4: ”Abram begav sig i väg som HERREN hade sagt till honom… Abram var sjuttiofem år när han lämnade Haran.” 

Vid det här laget var Abram ej längre en ung man; han var etablerad och välbärgad. Men då han hörde Allahs röst, lydde han, utan att komma med invändningar. Ibrahim fick inte veta, vart han skulle ta vägen, utan bara, att han skulle packa ihop sina tillhörigheter och ge sig av. Det gjorde han, varvid han glömde sina egna önskemål, eftersom han helt och fullt litade på Allahs ledning. Du förstår, Ibrahim hade utvecklat ett förhållande till Allah; han insåg, att Hans vägval är bäst. Alltså tog han helt enkelt Allah på Hans Ord och underordnade sig Hans önskningar. Vi skulle också göra klokt i, att visa samma underkastelse för Allah, som Ibrahim visade.
  
Ibrahim kallad att offra
Kapitel 22 av Tora Första Moseboken innehåller en annan berättelse om Ibrahim. Många år efter det, att han lämnat släkt och hem, instruerades han av Allah till, att offra sin son. Händelseförloppet beskrivs i detalj. Är redogörelsen betydelsefull? Ja! Varför skulle annars sura 26:69 säga åt oss, att ”berätta” om Ibrahim? Den Heliga Koranen har idel lovord för Ibrahim. I sura 26:69 Ash-Shu’ara’ heter det: ”OCH BERÄTTA för dem om Abraham -”. Det framstår som uppenbart, att berättelsen är väldigt viktig för oss att känna till och förstå, ty däri ligger det en lärdom för oss. Kännedomen om berättelsen bringar oss en stor välsignelse. 

I Tora Första Moseboken 22:2 står det skrivet: ”Då sade han [Allah]: ’Ta din son Isak, din ende son….” Sedan yttrades de här helt oväntade, ytterst smärtsamma orden: ”… som du älskar, och gå till Moria land och offra honom där som brännoffer på ett berg som jag skall visa dig.’” 

Ibrahim hade för vana, att umgås med Allah. Härigenom hade det uppstått ett så fast förhållande mellan Allah och Ibrahim, att Ibrahim kände igen Allahs röst, då han hörde den. Och Ibrahim kände så stark kärlek till Allah, att då Ibrahim uppfattade Hans röst, litade och lydde han helhjärtat, fastän han inte begrep sig på Allahs avsikter. Liksom Ibrahim hade gjort tidigare, valde han på nytt att lyda. Den här berättelsen står kort beskriven i As-Saffat sura 37:102-107. Det kan inte ha varit en enkel uppgift för honom, att genomföra den befallningen! Hans ömsinta hjärta måste ha värkt obeskrivligt mycket! Likväl ringde Allahs Ord tydligt i hans öron.
 
Ibrahim ibland ”haniferna”
”Haniferna” är förvisso uppriktiga och i allt hängivna Allah. De tillber Allah på det renaste sätt. Enligt Bibelns berättelse i Första Moseboken 22:3 hände sig följande, sedan Ibrahim beordrats, att offra sin son: ”… Tidigt nästa morgon sadlade Abraham sin åsna och tog med sig två av sina tjänare och sin son Isak. Sedan han huggit ved till brännoffret, gav han sig i väg mot den plats som Gud [Allah] hade sagt åt honom att gå till.” Denna ödmjuka lydnadshandling är orsaken till, att Ibrahim betraktas som en av ”haniferna” {sanna monoteister}. Då Ibrahim tog emot Allahs befallning, lydde han utan dröjsmål och agerade villigt enligt det han blivit tillsagd att göra. Visst är det fortfarande sant, att de, som lyder Allahs stämma och genast visar Honom underkastelse, också ingår ibland ”haniferna”?
 
Ibrahim kallad till Moriaberget
Den sak, som Allah hade bett Ibrahim att utföra, var ingen enkel uppgift. Tora berättar för oss, att det tog tre dagar, att tillryggalägga sträckan till Morias land. De måste ha varit tre långa, smärtfyllda dagar, eftersom Ibrahim trodde, att han skulle återvända från offerplatsen utan sin älskade son. Och vad skulle han säga till pojkens mor? Man kan undra, om Ibrahim fann någon vila och ro på nätterna, medan de andra sov. Ibrahim måste ha kämpat med Allah i bön om den här saken. 

I Tora Första Moseboken 22:4-8 fortsätter historien: ”När Abraham på tredje dagen lyfte blicken fick han se platsen på avstånd. Han sade då till sina tjänare: ’Stanna här med åsnan. Jag och pojken går dit bort för att tillbe, och sedan kommer vi tillbaka till er.’” Ingen annan människa skulle få bevittna händelsen, som skulle inträffa inför Allah. ”Abraham tog veden till brännoffret och lade den på sin son Isak, men själv tog han elden och kniven, och de gick båda tillsammans.” Efter en stund sade Ibrahims son så här: ”’Far!’ … ’Vi har eld och ved, men var är lammet till brännoffret?’ Abraham svarade: ’Gud kommer att utse åt sig lammet till brännoffret, min son.’ Så fortsatte de sin vandring tillsammans.”  

De nådde fram till platsen; altaret uppfördes; veden lades på altaret. Sedan måste den åldrige fadern säga till sin käre son: ”Du skall vara offret.” Tänka sig! Här har vi Ibrahims älskade son på hans ålders höst! Ändå underkastade sonen sig helt och hållet det, som Allah hade begärt av Ibrahim. Utan hörbar protest och fysiskt motstånd, lät han sig bindas och läggas på altaret. 

Ibrahim höjde handen med kniven och skulle precis till, att döda sin son, då han måste hejda sig. En röst från Himmelen hördes nämligen: ”’Abraham! Abraham!’” Han svarade: ”’Här är jag.” Första Moseboken 22:9-11. Historien fortsätter i verserna 12-13: ”Då sade han [Allah]: ’Lyft inte din hand mot pojken och gör honom ingenting. Nu vet jag att du fruktar Gud, då du inte ens har undanhållit mig din ende son.’ Abraham såg sig omkring och fick då bakom sig syn på en bagge som hade fastnat med hornen i ett snår. Abraham gick dit och tog baggen och offrade den till brännoffer i stället för sin son.”

Ibrahims son friköpt
Hur blev Ibrahims son friköpt? Den Heliga Koranen säger, att det skedde genom ett präktigt eller stort offer! Sura 37:107 säger oss: ”Som lösen för [sonen] tog Vi emot ett präktigt offerdjur”. Var baggen, som hade fatnat i ett snår, verkligen ett ”präktigt” eller stort offer? Vi inser, att så inte kan ha varit fallet. Alltså förstår vi, att berättelsen rymmer mera. Kan det tänkas, att den av Allah tillhandahållne baggen pekade på det framtida ”stora Offret”? Var den en bild på Honom, som Allah skulle komma att sända, för att bli syndoffret för hela världen? 

På sätt och vis stod Ibrahims son för hela mänskligheten. På grund av våra synder, borde vi alla dö den eviga döden. Men tack vare den av Allah erlagda lösepenningen, kan vi slippa det ödet och leva för evigt. Lösen betalades genom det bagglamm, som offrades i vårt ställe för omkring 2 000 år sedan. Hans namn är Isa al-Masih, Kristus Jesus, Sonen till Maryam - utskickad av Allah, för att vara försoningsmedlet för mänskligheten. Människan hade trotsat Allah och förtjänade förintelse, men Allah tänkte komma med en lösning. Det syndiga släktet kunde endast lösköpas genom den av Allah Utsändes storartade offer.
 
Ibrahim benämnd välsignad av Allah
Eftersom Ibrahim lydde Allahs röst i det här sammanhanget, står det i berättelsen i Första Moseboken 22:16-18 (Tora), att han blev välsignad av Allah. Och inte bara han blev välsignad, utan ”i hans säd” (hans efterkommande, och i synnerhet i en - Isa al-Masih) skulle alla bli välsignade. ”… skall jag [Allah] rikligen välsigna dig och göra dina efterkommande talrika som stjärnorna på himlen och som sanden på havets strand,… I din avkomma skall alla jordens folk bli välsignade, därför att du lyssnade till min röst.’” 

Första Moseboken 26:5 förklarar för oss, varför Ibrahim välsignades av Allah: ”… eftersom Abraham lyssnade till min röst och tog vara på det jag förordnat: mina befallningar, föreskrifter och lagar.’” Somliga vill göra gällande, att de Tio Budorden inte utgavs förrän på Mose tid på Sinaiberget, långt efter Ibrahim. Emellertid slår redogörelsen i Första Moseboken en gång för alla fast faktumet, att också Ibrahim lydde Allahs Tio Budord och andra anvisningar. Om vi önskar Allahs välsignelse, måste också vi vara villiga, att visa lydnad mot Allahs Ord och Hans budord, varvid vi överlämnar viljan till Gud, liksom Ibrahim gjorde. Då kommer Allah garanterat att välsigna oss.

Alla de verser i Gamla Testamentets Skrifter (Taurat), som talar om djuroffer, skulle få oss att blicka framåt mot det ”stora offret”, det ”avgörande offer”, som skulle utföras av Allah. Men då Isa al-Masih Ibn Maryam slutligen infann Sig hos människorna, var det få, som verkligen trodde på Honom som Messias, offret för synd, lösepenningen, Frälsaren av denna fördömda värld, som hade fallit djupt i synd.
  
Moriaberget och lösen
Varför bad Allah Ibrahim, att gå till Moriaberget? Berget låg, där templet senare skulle komma att uppföras, men det var också det berg, på vilket många år senare Isa al-Masih skulle ge Sitt liv som offer för mänskosläktet. Han dog på exakt samma plats, där århundraden tidigare Ibrahim hade hejdat sig, och skonat sin älskade son. Men då det gällde Isa al-Masih, skulle inte Allah hejda sig. Han (Isa al-Masih), som stod närmast Allah, blev ett offer å människans vägnar. Han offrade livet för oss. Fader Ibrahims upplevelse med sin son var ett förebud om detta; den skvallrade om, vad som skulle komma att ske. På Ibrahims tid fann man en lösen: Baggen, som hade fastnat i snåret. Men om Isa al-Masih säger Injeel: ”Så har inte heller Människosonen [Isa] kommit för att bli tjänad utan för att … ge sitt liv till lösen för många.’” Matteusevangeliet 20:28. 

I forntiden kände visa personer i Österlandet till, att en lösen skulle betalas för människan. En lösen är det pris, som måste betalas för en person, för att han skall friges ur slaveri eller fångenskap. I det här fallet måste syndare undsättas från eller förlåtas för sin synd, eftersom ”syndens lön är [evig] död”. Romarbrevet 6:23. I de Heliga Böckerna läser vi: ”’Fräls henne [människan], så att hon inte far ner i graven [förintelsen], jag har fått lösepenning.’” Job 33:24. 

Någon måste betala priset å mänsklighetens vägnar, annars skulle vi syndare endast ha graven [förintelsen] att se fram emot. Det står skrivet i Injeel, att Allah tillhandahöll ett offer, den nödvändiga lösepenningen: ”Men Jesus [Isa al-Masih] har framburit ett enda syndoffer för alla tider [Sig Själv], och han har satt sig på Guds [Allahs] högra sida”. Hebréerbrevet 10:12. ”Han [Isa al-Masih] är försoningen för våra synder, och inte bara för våra utan också för hela världens.” Första Johannesbrevet 2:2. 

Käre vän till Allah, tänker Du godta detta offer, denna lösepenning från Allah, å Dina vägnar? För Din skull utgav Allah Isa al-Masih, Messias eller den Smorde, som det ”avgörande offret”. Han utgör vår Frälsare från synden. Var så snäll och ta emot detta grandiosa erbjudande i dag!   

Verser ur Koranen tagna från heliga-koranen.se och ur den Heliga Skrift från Svenska Folk-Bibeln 98, om inget annat anges.